POČÍTAČOVÉ VIRY
Počítačový virus 
Počítačový virus je spustitelný nebo interpretovatelný program, který je schopen sám sebe připojovat k jiným programům a dále se z nich (bez vědomí uživatele) šířit. 
Jak se viry šíří 
Šíření je základní a nutnou vlastností programu označovaného jako počítačový virus. K tomu, aby se virus mohl šířit, potřebuje několik maličkostí. Především vhodné prostředí (počítač s operačním systémem, který virus zná a je schopen jej používat) a objekty, které dokáže napadnout (a které jsou nějakým způsobem šířeny). 
Na počítačích označovaných jako PC známe zatím pouze tyto typy objektů, které mohou být napadeny virem:  
Spustitelné soubory - programy 	
Jedná se obvykle o soubory s příponami EXE, COM, SYS. Program může být uložen i v souboru s jinou příponou Dobrým příkladem spustitelného souboru s neobvyklou příponou je třeba spořič obrazovky pro Windows (.SCR).  
Systémové oblasti 
Cílem virové nákazy mohou být tyto systémové oblasti - Partition tabulka nebo boot sektor pevného disku a boot sektor diskety. Tyto systémové oblasti obsahují kód, který je vykonáván při startu počítače. 
Dokumenty, které mohou obsahovat  makra 
Jde o texty napsané v Microsoft Wordu (obvykle mají příponu DOC,DOCX nebo DOT), tabulky z Excelu (obvykle XLS), prezentace vytvořené PowerPointem (obvykle PPT), databáze z Accessu (obvykle MDB) a některé další datové soubory.  

Rozdělení virů

  1) Souborové - Spíše staré viry, hojně se sířily v dobách DOSu, kdy se data přenášela na 
      disketách. Na dnešní podmínky poněkud pomalé. 
  2) Červi - Většina nově vznikajících virů, síří se především pomocí elektronické pošty, nebo  
      využívají chyby v síťových programech. Tyto viry nejsou tak "inteligentní" jak jejich starší 
      bratříčci, zato rychlejší. 
  3) Bootviry - Napadají pouze systémové oblasti (MBS - Master Boot Sector) 
  4) Multipartitní viry - Napadají soubory i systémové oblasti 
  5) Makroviry - Napadají dokumenty. Makro viry bývají součástmi dokumentů psaných v 
      Microsoft Wordu. 

Podrobněji bychom mohli souborové viry rozdělit na: 

  1) Link viry - Virus se připíše do těla jiného programu (buď nakonec, na začátek, nebo do  
      středu.
  2) Přepisující viry - Přepíše část kódu jiného programu. Tím vlastně vir program zničí tak je to 
      nápadné i nezkušeným uživatelům, a proto se tyto viry už skoro nevyskytují. 
  3) Viry přímé akce - Hned po spuštění vykonají to co mají a skončí. Tyto viry se už taky 
      nevyskytují. 
  4) Rezidentní viry - Načtou se do paměti a konají to co mají, mohou tak ovládat veškerou 
      činnost počítače. Může klidně sledovat práci uživatele a pak data odesílat na Internet. 
  5) Stealth viry - Tyto viry se dokáží schovat před Antivirovými programy, běží na pozadí jako 
      rezidentní virus, ovšem pokud Antivir při kontrole dojde až k infikovanému souboru Stealth vir 
      změní soubor do původního stavu. I když jde o pokročilé viry, dnešní Antivirové programy je 
      dokáží odhalit. 
  6) Zakódované a Polymorfní viry - Své tělo si kódují aby zabránily identifikaci. Rozdíl je, že 
      Polymorfní vir si své tělo kóduje náhodně a tím vlastně není tělo nikdy stejné. 
  7) Fast a Slow infektor - Tyto viry napadají soubory nejen při spuštění, ale při jakékoli 
      manipulaci, rozdíl je jen v rychlosti. Slow je pomalejší a tím je o něco menší šance na jeho 
      odhalení než u rychlejšího Fast. 

Vyhledávání virů- antivirové techniky

1. SCANOVÁNÍ
Antivirové systémy používají pro detekci virů současně několik metod. Jednou je scanování, při které porovnávají kódy své interní databáze programu s kódy viru. Je-li kód v databázi shodný s nalezeným kódem viru v nějakém souboru či jinde, ohlásí, že je nalezen vir a jeho jméno. Jednodušeji řečeno, antivirový program má jeden soubor (či více), obsahující v sobě kódy virů a obsah tohoto souboru porovnává s obsahem souborů, které určíte, aby prohledával. Kontrolovat se dá jak celý obsah nějakého souboru, tak jen jeho část, nejčastěji začátek a konec souboru.
Nevýhoda této metody: Je to spolehlivá antivirová ochrana, je však závislá na aktuálnosti virové databáze. Máte-li 2 roky starou databázi antiviru, neodhalíte jím a přesně neurčíte novější vir, proto se tyto databáze neustále aktualizují. 

2. HEURISTICKÁ ANALÝZA
Mezi další metody antivirů patří tzv. heuristická analýza (rozbor), což je v podstatě rozbor obsahu souborů co se týče jejich naprogramování. Může být např. podezřelé, když se program, tedy spustitelný soubor, bude snažit otvírat a zapisovat do jiných spustitelných souborů. V tom případě může program vypsat na monitor: "Soubor c:\xxx může být zavirován neznámým virem", přičemž c:\ značí disk a umístění a xxx jméno souboru. V tom případě program vydá zvukový signál a čeká na reakci uživatele, záleží na nastavení. Tato metoda hledání virů dokáže odhalit nejnovější a dosud neznámý vir, tedy takový, který není ještě v databázi antivirového programu.
. 

3. TEST INTEGRITY (KONTROLA ZMĚN)
Za třetí metodu hledání virů lze označit činnost antiviru, kdy porovnává informace o souborech s informacemi databáze, porovnává především velikost souboru s velikostí souboru naposledy zapsané v databázi. Pokud se např. změní velikost spustitelného souboru, lze předpokládat, že může být infikován virem, pokud nebyla například instalována novější verze programu. Jedním ze způsobů jeho využití antivirem je, že kontroluje soubory a všechny změněné soubory následně kontroluje scanováním.

4. REZIDENTNÍ SLEDOVÁNÍ
Některé antiviry dále mohou zahrnovat techniku rezidentního sledování činnosti počítače, při startu počítače se automaticky do operační paměti počítače RAM umístí rezidentní antivir a sleduje probíhající činnost. Antivir běží v pozadí a to může přijít uživateli velmi vhod, protože např. při zápisu do systémové oblasti disku, nebo modifikaci souborů s příponou EXE, COM Vás antivirový systém upozorní na toto neobvyklé chování a čeká na Vaši reakci (záleží na druhu antiviru a jeho nastavení). Běh rezidentního programu není uživateli viditelný a pokud máte více operační paměti a rezidentní program není umístěn v základní paměti, téměř vůbec rychlost počítače neovlivní.
 Každý dnešní normální antivirový systém obsahuje několik těchto uvedených metod hledání virů. Některé systémy nabízí různé kombinace těchto metod, některé jimi kontrolují disk jednou všemi současně, některé zvláštní nabídkou (menu) programu, kde si můžete vybrat, kterou z nich právě spustit. Jediná metoda není tolik účinná, ale využití těchto metod bude mít za následek to, že budete minimalizovat riziko napadení Vašeho počítače virem.